Навіщо Нострадамус написав свої пророцтва?

У Нострадамуса багато інтерпретаторів, і кожен знаходив в нього щось своє. Чому б і нам не спробувати себе на цій цікавій та таємничій стязі? Нострадамус сам писав, що свої пророцтва він закодував, і хтось знаходив там згадування Наполеона та Гітлера, хтось — французьку та російську революції, першу та другу світові війни. Але є одна особливість — всі ці відповідності проявлялися тільки після того, як певні події вже відбувалися насправді, за виключенням тільки одного разу, але про нього трохи пізніше. От скажіть мені, навіщо такі передбачення, якщо їх ніяк не можна пристосувати для того, щоб підстелити соломи де треба, та не набивати собі ґулю за ґулею? Невже Нострадамус просто розважався та насміхався над нащадками: знаю, але не скажу, отримуйте те на що заслуговуєте, що самі собі і наробили. Але може не все так вже просто? Він писав, що бачить майбутнє ніби в тумані, тобто що воно ще невірне, необов’язкове, вірогідне, що його ще можна змінити. Чому ж тоді він нічого так і не змінив? Може тому, що час ще не настав? Вірніше, що він настає саме тепер... 

Чого він дійсно добився, так це те, що його книгу друкували багато разів на протязі вже практично 500 років. Але ж який в цьому зиск, якщо гонорарів від цього не отримує ні він, ні навіть його нащадки. Напевно, він щось таки задумав, цей хитромудрий Нострадамус. Бо навіщо ж йому було витрачати купу часу на всі ці катрени та послання? Тим більше він і сам писав, що його пророцтва комусь все ж таки стануть в нагоді у майбутньому: “З часом, який настане після моєї смерті, тим, хто не знає всю підлість злісних розумів, мої писання знадобляться більше, ніж за мого життя...” (Послання Генріху ІІ). Тобто, робота його все ж таки має певний сенс і якогось адресата в часі і просторі. Якщо так, а саме про це він і пише, то звичайно, це пояснює чому він написав свої пророцтва в такій манері, що практично всі вони можуть бути інтерпретовані тільки після певної події. Це призводить до вибуху цікавості до його пророцтв, а бізнесмени, звичайно, задовольняють цю потребу новими публікаціями твору. Такий собі поштовий конверт-ребус. 

Скептики рахують це за нездатність Нострадамуса передбачити майбутні події. Вони люди прості, та вважають що якщо він вже побачив майбутнє, то мав би так все прямо і написати. Але, щоб тоді відбулося б? Уявіть собі, що є книга, де написано нехай навіть не все майбутнє, а лише основні його події. Вони почалися б сбуватися, і люди, безумовно, почали б відноситися до цього як до реальності, та стали б намагатися змінити майбутнє на свою користь. Такі зміни були б неконтрольованими та призвели б до непередбачуваних наслідків. А наслідки могли б стати набагато гіршими за ті, що мали б бути за природним ходом речей. Тому відкриті пророцтва не мають сенсу. Навіщо тоді взагалі треба їх публікувати? Уявіть собі, що ви бачите майбутнє і при тому досить розумні, щоб не розкривати вся як воно буде, але знаєте, що десь там у майбутньому буде час і місце, коли майбутнє може піти різними шляхами, серед яких є і дуже погані для нащадків. Для цього і може знадобитися така закодована книга, яка має вплинути на певні події у певний час. 

Що ж з цього витікає? Ну по перше те, що намагання розшифрувати всі передбачення Нострадамуса є марними. Для того, щоб зрозуміти його задум, треба знайти тільки-но той саме час та те саме місце, які він мав на увазі, як ціль бажаного впливу на хід майбутніх подій. Спробуємо це зробити? По перше, давайте подивимося на той самий приклад вдалої інтерпретації події до того як вона відбулася. У 70-х  роках минулого сторіччя російській емігрант В.К. Завалішин на основі пророцтв Нострадамуса передбачив розпад Радянського Союзу влітку 1991 року. 

Нострадамус писав в Посланні до Генріха ІІ: “І буде в місяці жовтні так, що станеться кілька великих переміщень (революцій), і таких, що здасться, ніби тяжкість землі втратила свій натуральний рух, щоб поринути у вічні мороки, ще будуть попередні під час весняного, і після почнуться найбільші зміни, перетворення правлінь, з-за великого тремтіння землі, разом із поширенням нового Вавилону, ганебне місто збільшиться через гидоту першого жертвопринесення, і протримається це не більше 73 років та 7 місяців.” За старим календарем революція в Росії відбулася саме в жовтні і навіть мала назву — Велика Жовтнева. Те, що було ще перед нею навесні — то, мабуть, лютнева революція, яка привела до повалення царської влади. І якщо додати до дати жовтневої революції 73 роки та 7 місяців, то отримаємо саме літо 1991 року. Частина республік вийшла з союзу раніше, частина — пізніше, але критичним моментом можна вважати саме літо 1991-го, яке закінчилося серпневим ГКЧП — невдалою спробою повернути Радянську імперію до життя. Важливо запам’ятати і те, що Росію Нострадамус називає новим Вавилоном, а справжній знаходився у Месопотамії. 

Чи це і є головною подією? Навряд чи пророцтво Нострадамуса якимось чином посприяло розпаду СРСР. Але є певною мірою пов’язана подія, яку він згадує три рази на протязі свого звернення до Генріха ІІ, щоразу знов і знов повертаючись до неї та висвітлюючи її з різних боків та кожного разу детальніше.  Перше згадування виглядає так: “Потім вийде від гілки тієї, яка вважалася такий довгий час безплідною, прийде з 50 градусу, хто оновить усю Християнську Церкву. І буде влаштовано найбільший мир, союз і злагоду між кількома дітьми, що ворогують, заблукали і розділені через різні правління, буде укладено такий мир, що залишаться зв'язаними у пеклі зачинатель і підбурювачі військових дій, які використовують відмінності релігійні, і буде об'єднане королівство цих Рабійців: яке переробить мудрість...”. Друге згадування починається наступним чином: “Після з'явиться від однієї гілки довгий час безплідною той, хто з рабства лагідного і добровільного звільнить вселенський народ, що покладався на захист Марса, і позбавив Юпітера всій його гідності і звань заради місця свободи, конституції, розташованій у іншій тісній (малій) Месопотамії. І буде цей вождь і правитель вирваний із цієї сфери і виставлений на свіже повітря, не відаючи змову змовників, разом із цим другим Трасибулом, який довгий час володітиме всім цим...”.
І, нарешті, третє згадування: “Потім виступить ця гора Юпітер, цей Галльський Огмій, який супроводжуватиметься таким великим числом, яке з дуже далекої імперії від свого великого закону буде показано. І тоді, через деякий час, буде пролита рясно кров невинних через винних малограмотних. Тим часом через великі потопи цю пам'ять від речей, що містяться в пристроях, буде отримано незлічену втрату, так само й ці слова (літери, мова): так буде з цими Аквілонськими (росіянами): з волі Божої. І одного разу зв'язано Сатану. І буде встановлений мир вселенський між людьми, і буде звільнена Церква Ісуса Христа від усієї неприємності, хоча ці Азостайни побажають підмішати в мед жовч, і свою зачумлену спокусу: і це буде біля сьомого тисячоліття, коли більше це святилище Ісуса Христа не буде утискатися нечесними, що прийдуть від Аквілону (Росії).”

Описаній події присвячено дуже багато уваги на протязі всього Посилання, тому саме її можна вважати тим самим важливим вузьким місцем історії. Саме заради цієї події Нострадамус і зробив всю свою величезну працю, і на мою думку ця подія відбувається саме зараз, і ця гілка, яка зацвітає знов — це Україна, яка колись звалася Київською Руссю, а потім довгий час була в занепаді, а останній час зганьбленою своїм давнім підступним ворогом — Ордою, яка у вигляді Московського улусу намагається не тільки знищити її саму, але і привласнити її історію та досягнення. Перший раз Нострадамус розкриває лише географічну широту, а саме 50 градусів, але в наступному згадуванні він пише про “нову малу Месопотамію”. Новим Вавилоном він називав Росію, де відбулася жовтнева революція. Справжній Вавилон був розташований у Месопотамії. То ж ми можемо перекласти “нову малу Месопотамію” як Малу Росію. Деякий час тому так називали Україну. Спочатку така назва не мала негативу так само, як, наприклад, Мала Греція, що означає суто Грецію. Тобто Мала Росія — це суто Русь, чи Київська Русь, бо Русь була саме і тільки Київською. Але потім Московія зганьбила і цю назву, надавши їй  принижуючого змісту — мала, нерозумна, молодша, селянська, нерозвинена. 

В принципі, зараз уява про те, що наразі навколо України відбуваються епохальні події, які, безумовно, матимуть величезний вплив на майбутнє всього Світу не є одкровенням. Про це кажуть політики, суспільні діячі та військові. Напевно, в цьому сенсі можна було б обійтися і без передбачень Нострадамуса. Так, розуміння нетривіальності теперішніх подій приходить у Західне суспільство все ще повільно і поки ще не в повному обсязі. Не всі ще розуміють біля якої прірви балансує Світ, і я не маю на увазі можливість застосування саме ядерної зброї, що, звичайно, є жахливим і неприпустимим. Але більш жахливі наслідки може мати непевність західних лідерів, їх нерішучість у битві з рафінованим злом, з яким не може бути жодних компромісів, бо навіть крихітні поступки цьому, здається вже, біблейському злу замішаному, як і написано, на суцільній брехні призведуть до того, що воно повернеться в ще більш жахливому вигляді. Обернеться та зжере непевних. Але ж не думаю, що пророцтва Нострадамуса можуть якось вплинути на них, чи прискорити їх протверезіння. Ніхто з “серйозних” людей не буде звертати на це увагу, а “несерйозні” не мають впливу. То в чому ж тоді сенс цих пророцтв?

Зазвичай ми вважаємо, що пророцтва чи передбачення мають сенс як призов до певних позитивних дій чи застереження від негативних. А як на рахунок провокації? Тобто, чи розраховував Нострадамус спровокувати когось на певні дії? До більшості “серйозних” людей дійсно не достукатися, але серед них є дехто чутливий до містики та паранормальних явищ. Це — диктатори. Ну хто ж не чув про Гітлера та Ананербе? Є багато чуток і щодо містичних еволюцій навколо Путіна та Шойгу. Ми, звичайно, не будемо у це заглиблюватися, але ж, як кажуть, немає диму без вогню. То на що ж Нострадамус міг сподіватися спровокувати диктатора? Напевно, тільки на війну. Але ж чи може війна бути корисною для добра? Так, війна це, напевно, завжди погано, так само, як, наприклад, різати людину по живому. Однак іноді доводиться і людину різати, коли треба позбавити її більшої біди, наприклад злоякісної пухлини, чи запаленого апендиксу. Як ні погана будь яка війна, але ж якби Франція та Великобританія у 1939-му році не проявили б непевності та рішуче прийшли б на допомогу Польщі, великої та жахливої війни у Європі вдалося б запобігти. А так зло обернулося та зжерло непевних...

Так, чи міг Нострадамус спровокувати війну Росії проти України? Таке питання може здатися якщо не божевільним, то принаймні фантастичним. І все ж таки є деякі факти, які можна витлумачити саме так. Це може стосуватися одного з найвідоміших катренів Нострадамуса. Він звучить так:

Рік тисяча дев'ятсот дев'яносто дев'ятий, місяць сьомий
З небес спуститься великий король Жаху,
Він воскресить великого Короля Анголмуа,
І до і після Марса правитиме щасливо.
(Центурия X, No. 72)

Як цей катрен може стосуватися Путіна і війни, розпочатої ним незважаючи на її нелогічність? Справа в тому, що він описує деякі події, пов'язані із сонячним затемненням, яке сталося 11 серпня 1999 року. Про нього говорять два перші рядки чотиривірша. І ця подія пов'язана з відродженням великого короля (третій рядок). Різні інтерпретатори думають про цього короля по-різному. Одні називають його королем монголів (і це теж може стосуватися Росії, оскільки Москва була створена Золотою Ордою). Інші вважають його тим великим королем, який має змінити цей світ. Путін, так саме як і багато диктаторів, вірить у містику і свою винятковість та місію. Впевнений, його переконали, що це написано саме про нього. Чому? А тому, що Путін став прем'єр-міністром Росії 9 серпня 1999 року. І саме такі пояснення трапляються у російських інтерпретаторів Нострадамуса — я бачив це на власні очі. Чому можна вважати, що Путін повірив їм? Нострадамус писав у посланні до Генріха II, що зміни у світі мають розпочатися з 50-го градуса широти. Свій головний бункер Путін збудував на Алтаї саме на 50-му градусі широти, а крім цього постійно говорить про новий прядок, який розпочнеться, вірніше, вже розпочався саме від нього, Путіна. Ну і нарешті, жодного іншого відомого “короля” окрім нього не з’явилося в цей період.

Багато хто інтерпретує останній рядок катрена так, що цей король повинен правити вдало і до війни і після неї. Путін, повіривши, що Ностадамус писав про нього, наважився розпочати війну у повній впевненості у своїй перемозі та подальшому тріумфальному правлінні всім світом. Тому він так нахабно вимагав перед війною від усього світу підкоритись йому. Він був певен, що обов'язково переможе. Якщо подивитися на відеозапис засідання РНБО Росії, яке передувало початку війни, то видно, що Путін дуже збуджений і навіть підстрибує на своєму кріслі від нетерпіння. Він упевнений, що розпочав велику справу, яка дозволить йому стати практично правителем світу. Через цю впевненість він почав війну абсолютно бездумно, чекаючи на легку і швидку перемогу. Він досі вірить у свою перемогу і продовжує вимагати від України капітуляцію, незважаючи на реальну ситуацію.

Якщо Нострадамус справді бачив майбутнє, він не міг не знати, що буде саме так. Що цей диктатор прийме його катрен на свій рахунок і розпочне війну. І є ще один катрен, який показує, що Нострадамус це знав:

Коли мізерно мало буде Сонця,
Серед білого дня з'явиться страшний монстр.
Але через метушню, дорожнечу
Його прибуття неправильно тлумачать.
(Центурия ІІІ, No. 34)

Виходить, що Нострадамус спеціально спровокував цю війну? Ні, це не знімає провину ні з Путіна, ні з Росії в цілому. Питання, навіщо він це зробив? Можливо, він бачив різні, альтернативні варіанти майбутнього, і вирішив допомогти здійснитися кращому з них.
Багато політологів вважають, що якби Путін не розпочав агресію проти України в 2014 році, окупувавши Крим і Схід країни, він зміг би повільно і впевнено підкорити собі Україну політичним шляхом, корупцією та пропагандою. І за деякий час Україна стала б такою самою, як Білорусь. Скориставшись ресурсами України та її людьми, у тому числі й військовими, які вміють так добре воювати, він зміг би розпочати ще більшу і ще жорстокішу війну в Європі, і нікому було б взяти на себе удар так, як це зараз робить Україна. Але Путін налаштував проти себе народ України, розпочавши спочатку агресію у 2014 році, а потім масштабне вторгнення у лютому 2022 року. Можливо, він спричинив цю війну саме тому, що так було написано у Нострадамуса, і він хотів виконати пророцтво і отримати винагороду, що, як він думає, належить саме йому — правління усім світом.

Чи отримає Путін свою винагороду, чи зазнає краху залежить не тільки від героїчного українського народу, але й від рішучих дій лідерів і народів Заходу на підтримку України.   Не менш катастрофічною може стати і непевність цих лідерів, яка занапастить і їх народи, бо навіть крихітні поступки чи якісь ігри та корисні розрахунки із інфернальним злом призведуть до більшої крові невинних. Непевність у боротьбі зі злом — шлях до небуття, бо недарма написано: “...ти ні холодний, ні гарячий; о, якби ти був холодний або гарячий! 16 Але оскільки ти теплий, а не гарячий і не холодний, то ізблюю тебе з уст Моїх....”.(Одкр. 15, 16).